УКРАЇНСЬКА МЕДИЧНА СТОМАТОЛОГІЧНА АКАДЕМІЯ

РОЛЬ СТУДЕНТІВ «УКРАЇНСЬКОЇ МЕДИЧНОЇ СТОМАТОЛОГІЧНОЇ АКАДЕМІЇ» У ВОЛОНТЕРСЬКІЙ РОБОТІ З УЧАСНИКАМИ АТО ЩОДО ПРОФІЛАКТИКИ СТРЕС-АСОЦІЙОВАНОГО СИНДРОМУ

Виконавець:
Марченко Павло студент 6 курсу медичного факультету
Байдак Марія
студентка 5 курсу медичного факультету
Андреєв Дмитро  студент 2 курсу медичного факультету
Наукові керівники:
Голованова Ірина Анатоліївна –
доктор медичних наук, професор, завідувач кафедри соціальної медицини, організації та економіки охорони здоров’я з біостатистикою, Української медичної стоматологічної академії 
Товстяк Марія Михайлівна
викладач кафедри соціальної 
медицини, організації та економіки 
охорони здоров’я з 
біостатистикою, Української 
медичної стоматологічної академії

Полтава -  2018
ЗМІСТ
ВСТУП		3
РОЗДІЛ 1.ПОШИРЕНІСТЬ СТРЕС-АСОЦІЙОВАНОГО СИНДРОМУ СЕРЕД УЧАСНИКІВ АТО	6
РОЗДІЛ 2. ПІДВИЩЕННЯ ЕФЕКТИВНОСТІ ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ УЧАСНИКІВ АТО ЯК КЛЮЧОВА ЛАНКА ПРОФІЛАКТИКИ СТРЕС АСОЦІЙОВАНОГО СИНДРОМУ	11
РОЗДІЛ 3 РОЛЬ СТУДЕНТІВ УКРАЇНСЬКОЇ МЕДИЧНОЇ СТОМАТОЛОГІЧНОЇ АКАДЕМІЇ У РЕТРОСПЕКТИВНОМУ АНАЛІЗІ ПОСТТРАВМАТИЧНОГО СТРЕСОВОГО РОЗЛАДУ УЧАСНИКІВ АТО ТА САНІТАРНО-ПРОСВІТНИЦЬКІЙ РОБОТІ З УЧАСНИКАМИ АТО ЩОДО ПРОФІЛАКТИКИ СТРЕС-АСОЦІЙОВАНОГО СИНДРОМУ	18
ВИСНОВКИ		26
СПИСОК ДЖЕРЕЛ ВИКОРИСТАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ	28

ВСТУП
Актуальність. На сьогоднішній день стрес займає передові позиції в структурі соціально-психологічної патології населення більшості країн Європи. Актуальними сьогодні в Україні є такі види стресу, як інформаційний, посттравматичний, емоційний та фізіологічний. Особливо актуальним є посттравматичний вид стресу, який виникає в результаті ситуацій, які виходять за межі повсякденного людського досвіду, загрожують фізичній цілісності суб’єкта або інших осіб і травмують психіку. Цей вид може бути пов’язаний з воєнними діями, природними катастрофами, терористичними актами, тяжкими захворюваннями.
Порушення структурних ґрат здоров’я відбувається в усіх його складових: психічній, біологічній, психологічній, соціологічній.
Стрес є невід’ємною частиною існування людини у сучасному світі. Згідно із загальними уявленнями стрес є про цесом адаптації індивіда під впливом зовнішніх або внутрішніх факторів. У розвинених країнах спостерігається чітка тенденція до збільшення поширеності розладів, пов’язаних зі стресом, та втрат, асоційованих з ними. Так, згідно з даними ВОЗ, кількість років, прожитих із втратою працездатності (years lived with disability) у зв’язку з посттравматичним стресовим розладом (ПТСР), у 1990 році для чоловіків склала 741, для жінок – 1204 на 100 тис., а в 2000 році ці показники склали вже 895 та 2335 на 100 тис. відповідно [1]. Дванадцятимісячна поширеність цього розладу складає 3,5%, а довічна – 6,8%, при цьому близько третини випадків класифікують як тяжкі [2].
Мета роботи. Визначити роль студентів Української медичної стоматологічної академії у волонтерській роботі щодо профілактики стрес-асоційованого синдрому в учасників АТО.
Об’єкт дослідження: система реабілітації постраждалих внаслідок збройного конфлікту із стрес асоційованими розладами.
Предмет дослідження: захворюваність та поширеність хвороб постраждалих внаслідок збройного конфлікту із стрес асоційованими розладами, організація реабілітації, психофізіологічний статус хворого, система реабілітації постраждалих внаслідок збройного конфлікту із стрес асоційованими розладами.
Методи дослідження. У дослідженні використано комплекс методів: 
•	бібліосемантичний – для аналізу наукової літератури з обраної проблеми,
•	системний підхід і аналіз – застосовувався на  всіх етапах для формування та розв’язання проблеми системного дослідження, 
•	медико-статистичний – для статистичної обробки матеріалів дослідження (методи описової та аналітичної статистики для визначення відносних показників)
•	соціологічний - для дослідження обізнаності (поінформованості) молоді вищих навчальних закладів щодо вживання наркотиків за допомогою анкетування;
•	епідеміологічний - для оцінки поширеності наркологічної залежності серед населення м. Полтави та Полтавської області.
Завдання дослідження:
–	визначити роль студентського самоврядування у волонтерській роботі з учасниками АТО щодо профілактики стрес асоційованого синдрому;
–	вивчити досвід реабілітації учасників на основі комунальної установи «Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни».
Теоретичне значення: результатів дослідження полягає в суттєвому доповненні теоретичних засад здорового способу життя в частині системи реабілітації постраждалих внаслідок збройного конфлікту із стрес асоційованими розладами здоров’я.
Практичне значення: полягає у тому, що його результати стануть підставою для створення:
–	 якісно нової інформаційно-просвітницької моделі щодо необхідності системи реабілітації постраждалих внаслідок збройного конфлікту із стрес асоційованими розладами здоров’я;
–	 методики системи реабілітації постраждалих внаслідок збройного конфлікту із стрес асоційованими розладами здоров’я на курортах України.

РОЗДІЛ 1.ПОШИРЕНІСТЬ СТРЕС-АСОЦІЙОВАНОГО СИНДРОМУ СЕРЕД УЧАСНИКІВ АТО
Ситуація що її переживає Україна впродовж останнього року є такою що виходить за межі звичайного нормального людського досвіду громадянські протести і намагання їх придушити інформаційні атаки і військові дії - все це спричинило значне порушення життєдіяльності людей шкоду їх здоров’ю, великі людські жертви, значні матеріальні збитки і т. д. Таку ситуацію науковці зазвичай класифікують як екстремальну (надзвичайну).
Екстремальна ситуація для тих хто її переживає може стати кризовою стресовою травматичною і викликати відповідно кризу, стрес, психотравму зв’язку з тим що в літературі не завжди чітко розмежовуються ці поняття.
Термін «криза» (від грецьк. Krisis - рішення поворотний пункт, вихід) означає тяжкий перехідний стан людини що викликаний внутрішнім чи зовнішнім чинником або різкою зміною статусу персонального життя.  Зазвичай виділяють три типи кризи невротичну кризу, кризу розвитку та травматичну. Невротичні кризи спричиняються внутрішніми передумовами особистості і пов’язані з її досвідом. Кризи розвитку або вікові кризи виникають при переході від одного вікового періоду до іншого. Травматичні кризи виникають у відповідь на психотравмічну ситуацію. Деякі автори окремо вирізняють кризу втрати та біографічну кризу. Причиною виникнення та розвитку кризи як правило є кризова ситуація що спричиняється значним стресовим фактором і руйнує звичні способи подолання несприятливих життєвих обставин. Внаслідок кризової ситуації у людини може розвинутись кризовий стан суттєвими характеристиками якого є його тривалість та інтенсивність (детальніше про характеристики кризової ситуації та кризового стану див).
У найбільш загальному значенні термін «стрес» від англ. stress – напруга)  використовується для позначення станів людини які характеризуються сильним напруженням і які виникають у відповідь на різноманітні екстремальні впливи (стресори). Фізіолог Г. Сел’є, який увів даний термін у науковий обіг, виходив із гомеостатичної моделі функціонування організму і розглядав стресори як стимули що мобілізують його ресурси викликаючи реакцію загального адаптаційного синдрому. Першою стадією даного синдрому є реакція тривоги, тобто індивід входить у стан тривоги (фаза шоку), і разом з тим мобілізуються його захисні сили (фаза протишоку). Якщо стрес продовжується організм переходить у стадію опору резистентності під час якої стійкість до різних впливів є підвищеною. Ця стадія або призводить до стабілізації стану і зцілення або змінюється стадією виснаження, яка супроводжується порушенням соматичних процесів занепадом сил і може закінчитися загибеллю організму. Отже переживання стресу може мати як позитивне мобілізуюче значення для організму людини так і негативні патологічні наслідки.
Психічні прояви загального адаптаційного синдрому тобто різні афективні переживання, які завжди супроводжують стрес і призводять до небажаних порушень в організмі людини отримали назву «емоційний стрес». Це поняття часто вживають на рівні із поняттям «психологічний стрес» хоча у походженні останнього значнішу роль відіграє фактор соціальності. Що ж стосується поняття «психотравма» то як зазначає Н. В. Тарабріна зі співавторами, згідно сучасних уявлень про стрес, останній стає психотравмою, коли наслідком дії стресора стає порушення у психічній сфері людини аналогічно до порушень у соматичних процесах. У якості стресора у таких випадках виступає травматична стресова подія, яка характеризується раптовістю, руйнівною силою, інтенсивністю. Ця подія часто пов’язана з фактом або загрозою смерті, серйозного тілесного ушкодження чи сексуального насильства вона несе людині абсолютно нову інформацію, яку необхідно інтегрувати в попередній життєвий досвід. Травматична подія або переживається особисто або людина стає свідком такої події або отримує звістку про важку фізичну травму чи смерть близької людини. Психотравму (синонімічно вживаються ще такі терміни емоційний травматичний стрес, емоційна травма описують як переживання невідповідності між загрозливими факторами ситуації та індивідуальними можливостями їх подолання яке супроводжується інтенсивним страхом гострим відчуттям безпорадності та втрати контролю когнітивними змінами та змінами у способах регуляції афектів, що спричиняє іноді тривалі фізичні психічні та особистісні розлади. На фізіологічному рівні змінюється біохімічна рівновага чим пояснюються такі стани як знеболення надмірне збудження амнезія зниження імунітету виснаження тощо змінюється робота мозку: блокується міжпівкульна синаптична передача інакше функціонують нейрони кори головного мозку внаслідок чого страждають насамперед ті його зони, які пов’язані з контролем над агресивністю та циклом сну.
У людини, яка пережила емоційний травматичний стрес інакше починає функціонувати пам’ять - механізм травматичної пам’яті необхідний для виживання індивіда стає причиною посттравматичних стресових станів. Після припинення дії стресора яскраві емоційні образні спогади не просто зберігаються у довготривалій пам’яті, але й знову і знову з’являються в пам’яті оперативній сприяючи розвитку посттравматичного стресового розладу(ПТСР). Останній означає інтенсивну і, як правило пролонговану реакцію на сильний травмівний стресор, такий, як природні катаклізми (землетруси, повені, пожежі), лиха, викликані людьми (переслідування, терористичні акти, воєнні дії) насильство (розбійний напад, зґвалтування, тортури.
Змінені психічні стани, що виникають у військовослужбовців в період ведення бойових дій, включають бойову стресову реакцію (початковий прояв), бойову втому та посттравматичний стресовий розлад (ПТСР), а також реактивні стани як найважчі форми бойової психіатричної патології. Досвід показує, що психологічно неадаптивні реакції на бойові обставини складають від 10 до 50% всіх санітарних втрат в сучасних локальних війнах.
За даними військового госпіталю, із 264 демобілізованих чоловіків, за 2016 – 2017 рр. найбільше по чисельності налічувалося чоловіків у віці 39 – 48 років (2,6 % – 6,4 %). Найбільше демобілізованих 116 чоловік звернулися у неврологію (43,8 %), 53 чоловік – у гастро (20 %), 50 чоловік у кардіологію (18,9 %), і 45 чоловік в хірургію (17 %).
Із досліджених даних найбільше 72 чоловіка знаходилися в АТО один рік (27,2 %). Добровольці складають 89 (33,6 %), мобілізовані 175 (66 %). Військових з досвідом бойових дій 3 (1,1 %). Військових без досвіду бойових дій 10 (3,8 %). Працівників поліції складають 11 (4,2 %), ДСНС - 2 (0,8 %), 39 чоловік (14,7 %) зареєстровані на біржі праці, 63 (23,8 %) - не працюють. 111 чоловік (41,9 %) мають одну дитину, 212 (80 %)  - проживають з родиною, 161 (60,8 %) – одружені. 
61 чоловік (23 %) мають середню освіту, 115 (43,4 %) мають середню спеціальну освіту, 2 (0,8 % ) мають не повну середню освіту, 21 (7,9 %) мають не повну вищу освіту, 65 (24,5 %) мають вищу освіту. 
Психологічний тест «Що для тебе важливо?» пройшли 264 чоловіка. Для 20 чоловік (7,5 %) важливий баланс у житті, для 124 (46,8 %) чоловік  важлива мама, 24 (9,1 %) важлива психологічна допомога, 7 (2,6 %) важливо визнання, для 71 (26,8 %) важливий батько, для 31 (11,7 %) важлива вдача, 67 (25,3 %) важлива робота, 139 (52,5 %) важлива дружба, 44 (16,6 %) важливий комфорт, 23 (8,7 %) важлива увага, 163 (61,5 %) важливе здоров’я, 20 (7,5 %) важливе навчання, 23 (8,7 %) важливе терпіння, 9 (3,4 %) важлива красота, 10 (3,8 %) важлива музика, 54 (20,4 %) важливі гроші, 8 (3,8 %) важливо усамітнення, 34 (12,8 %) важлива радість, 42 (15,8 %) важливий гумор, 8 (3 %) важливе розслаблення, 16 (6 %) важлива рівність у стосунках, 72 (27,2 %) важливе благополуччя, 67 (25,3 %) важлива вірність, 29 (10,9 %) важлива самостійність, 22 (8,3 %) важливо бути разом у стосунках, 7 (2,6 %) важлива релігія, для 5 (1,9 %) важливий одяг, 5 (1,9 %) важливий вплив на оточення, 21 (7,9 %) важлива самоповага, 2 (0,8 %) важливо бути в ритмі життя, 3 (1,1 %) важливо належати до громади, 52 (19, 6 %) важливо розуміння оточуючих, 5 (1,9 %)  важливо прикладати зусилля до цілі і житті, для 31 (11,7 %) важлива допомога іншим, 18 (6,8 %) важлива інтуїція, для 106 (40 %) важливий мир, 23 (8,7 %) важлива підтримка, 31 (11,7 %) важлива віра в себе, 10 (3,8 %) важлива їжа, 15 (5,7 % ) важлива прямолінійність у своїх поглядах, для 40 (15,1 %) важливі відносини, 23 (8,7 %) важливі тварини, 33 (12?5 %) важлива природа, 35 (13,5 %) важлива відповідальність, для 191 (72,1 %) важлива сім’я,  25 (9,4 %) важлива мудрість, 18 (6,8 %) важливий спорт, 7 (2,6 %) важлива приватність,  30 (11,3 %) важлива відвертість, 1 (0,4 %) важливий виклик до оточуючих, 18 (6,8 %) важлива близькість.
Демобілізовані чоловіки проходили: 
•	арт-терапію: 5 (1,9 %) займалися  вітражним розписом, виготовленням та розмальовкою фігур, 6 (2,3 %) займалися декоруванням сіллю, 6 (2,3 %) деку пажем шафів, малюванням рідким тістом, 5 (1,9 %) займалися розписом з картонних коробок, 8 (3 %) займалися розписом дисків, 10 (3,8 %) виготовленням ялинкових прикрас;
•	сінематерапію: переглядом фільмів займалися 17 чоловік (6,5 %), фільм «Герой» переглянули – 6 (2,3 %),  «Останній герой» переглянули 7 (2,6 %), фільм «Стажер» переглянули 4 (1,5 %), фільм «Дорога додому» переглянуло 4 чоловіка (1,5%);
•	релаксаційні заняття пройшли 61 (23 %) чоловік;
•	групові заняття: моє хобі - 5 (1,9 %) чоловік, моя родина – 4 (1,5 %), рецепти від депресії 5 (1,9 %), народною медициною, заняттям «стрес та шлях його подолання» займалися 5 (1,9 %), заняттям «спогади дитинства» займалися 4 (1,5 %), найбільше займалися «шлях до миру» - 28 чоловік (10,6 %);
•	додаткові заходи: екскурсія в краєзнавчий музей, прогулянка містом  - 15 (5,6  %), концерт до дня ЗСУ слухали 5 чоловік (1,9 %), миром доброї надії 5 (1,9 %).
Демобілізовані чоловіки були оглянуті психологами:
У 52 (19,7 %) із 264 були присутні ознаки психологічних розладів, відповідно у 212 (80,3 %) чоловік ознак не виявлено.
Із 264 чоловік 92(34,8 %) поставлений діагноз здоровий;
78 (29,5 %) чоловікам поставлений діагноз астено-невротичний розлад;
21(8,0 %) чоловіку поставлений діагноз органічний астенічний розлад;
71(26,9%) чоловіку поставлений діагноз присутні ознаки психологічного розладу.
Із 264 чоловік 57 (21,6 %) скарг на психічний розлад не виказує;
99 (37,5 %) чоловіки виказують скарги на дратівливість, порушення сну, забудькуватість, безсоння, кошмарні сновидіння, виснаження;
25 (9,5 %) виказують на труднощи в спілкуванні;
10 (3,8 %) – на дратівливість, агресію, порушення пам’яті, плаксивість;
61 (23,1 %) – на тривожність, апатію, зниження настрою, коливання настрою, порушення концентрації, уваги;
Із 264 чоловіків, яких оглянув психотерапевт 16 (6,1 %) здорові; 44 (16,7 %) психотерапевтичної симптоматики не виявлено; 61 (23,1 %) – скарги на помірну роздратованість, порушення сну, пам’яті, тривогу, безсоння, апатію, замкнутість; 30 (11,4 %) астено-невротичний розлад органічного походження; 82 (31,1 %) на момент огляду скарги не виявлено; 15 (5,7 %) скарги на роздратованість, агресивність, зміни настрою; 9 (3,4 %) дисоціативний розлад сну.
Із 264  чоловіків, що спілкувалися з психологом 14 (5,3 %)  емоційно врівноважені, фон настрою швидко змінюється, присутні ознаки психічного розладу; 191 (72,3 %) емоційний стан стабільний, фон настрою без різких змін, скарг не має; 25 (9,5 %) емоційно стабільні, фон настрою без різких змін, присутні ознаки психічного розладу; 11 (4,2 %) емоційний стан стабільний, фон настрою пригнічений, відсутні ознаки психічного розладу; 11 (4,2 %) емоційний стан нестабільний, фон настрою без різких змін, присутні ознаки психічного розладу.

РОЗДІЛ 2. ПІДВИЩЕННЯ ЕФЕКТИВНОСТІ ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ УЧАСНИКІВ АТО ЯК КЛЮЧОВА ЛАНКА ПРОФІЛАКТИКИ СТРЕС АСОЦІЙОВАНОГО СИНДРОМУ
Необхідність розв’язання проблем реабілітації учасників антитерористичної операції (надалі АТО) в Україні є одним з важливих питань, якому приділяється значна увага в засобах масової інформації, яке виноситься на порядок денний засідань урядових комітетів і громадських організацій, але ґрунтовно науково залишається не дослідженим.  Актуальність розроблення та реалізації проектів, спрямованих на забезпечення поліпшення здоров'я учасників АТО, їхнього психічного та морального стану, а також розвитку ефективного ветеранського, громадського та місцевого самоврядування визначили мету дослідження.
Обґрунтувати необхідність психологічної реабілітації учасників АТО,  проаналізувати актуальні проблеми реабілітації учасників АТО, виявити їх причини та запропонувати шляхи подолання з метою підвищення її ефективності. 
Було використано загальнонаукові та специфічні методи дослідження: методи аналізу та синтезу; індукції та дедукції; теоретичного узагальнення та порівняння; метод причинно-наслідкового зв’язку, абстрактно-логічний метод, аналітичні методи та спостереження.
зв’язку з проведенням антитерористичної операції на Сході України кількість ветеранів війни постійно зростає. Станом на 1 червня 2017 року в Україні було зареєстровано 475,7 тисяч учасників бойових дій, з яких 303,2 тисячі учасників антитерористичної операції; 549,9 тисяч учасників війни, з яких 1254 учасників антитерористичної операції; 138,6 тисяч інвалідів війни, з яких 5,5 тисяч учасників антитерористичної операції; 211,4 тисяч членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, з яких майже 8 тис. з числа членів сімей загиблих учасників антитерористичної операції [7].
З початку проведення АТО статус учасника бойових дій отримали майже 326 тис. осіб, 8489 із них мають каліцтва і поранення, 3784 військовослужбовців загинули [3]. Крім того, учасники АТО зазнали психологічного травмування, що може призводити до погіршення їхнього психоемоційного стану, психосоматичних захворювань і соціальної дезадаптації. Такі особи гостро потребують послуг медичної, психологічної та соціальної реабілітації, без отримання яких їхня повноцінна адаптація до цивільного життя суттєво ускладнюється.
Ветерани АТО постійно виявляються в центрі якихось конфліктів або ж здійснюють самогубства. За час проведення АТО щонайменше 554 особи наклали на себе руки (офіційна статистика ЕРДР станом на 01.04.2018) [3].  Так, навіть у США, де бійці проходять психологічну реабілітацію, 22 ветерана кожен день закінчують життя самогубством (статистика за підсумками 2014 року). Саме тому нещодавно був проведений флешмоб "22 віджимання", ідея якого полягала в тому, щоб звернути увагу на проблему з самогубствами ветеранів війни.
Міжнародний досвід і результати ряду вітчизняних досліджень свідчать, що майже 98% вояків можуть потребувати висококваліфікованої психологічної допомоги [5]. У 1970-х роках у США у 25 % учасників бойових дій, які навіть не мали каліцтва, згодом загострилися різні психічні та психологічні порушення, а серед поранених і покалічених таких було 42 %, до 100 тис. ветеранів у різний час наклали на себе руки, а від 35 до 45 тис. донині ведуть замкнутий спосіб життя. Після війни у В’єтнамі США втратили людей значно більше, ніж під час бойових дій (через алкоголізм, наркоманію, самогубства, криміналізацію колишніх військових) [5]. Близько 93% учасників АТО називають потенційною загрозою для суспільства через ПТСР (Посттравматичний стресовий розлад). Тому психологічна реабілітація учасників АТО набула особливого значення для нашого суспільства. І що раніше й повніше її надаватимуть, то менше проблем виникатиме в майбутньому. Але в Україна медичні стандарти (уніфіковані клінічні протоколи) за напрямком “Посттравматичний стресовий розлад” ще не затверджені, а знаходяться в стадії розробки [1].
Важливість реабілітації не тільки для самих вояків, а й для всього суспільства та багатогранність завдань психологічної реабілітації постраждалих в АТО потребує підвищення ефективності функціонування цієї системи як самостійного напряму соціальної медицини.
Теоретичні основи психологічної реабілітації спираються на представлення В. М. Мясищева про реабілітацію як перебудову системи відносин особистості і пристосуванні індивідуума до цих важливих сторін життєдіяльності. На думку М. М. Кабанова однією з найважливіших сфер реабілітації (поряд із професійною, сімейною, суспільною ін.) є сфера психологічна [2]. В. Ф. Мисюра розглядав психологічну реабілітацію як систему медико-психологічних, педагогічних, соціальних заходів, спрямованих на відновлення, корекцію або компенсацію порушених психічних функцій, станів, особистісного і соціального статусу людей, що одержали психічну травму.
Психологічна реабілітація військовослужбовців Збройних Сил України, які брали участь в АТО, під час відновлення боєздатності військових частин (підрозділів) являє собою комплекс заходів психологічного характеру, спрямованих на збереження, відновлення та корекцію психофізіологічних та психічних функцій, оптимального рівня боєздатності військовослужбовців, які були піддані впливу психотравмуючих чинників та постраждали внаслідок цього, а також створення сприятливих умов для подальшого успішного виконання ними службових обов’язків. Вона є обов’язковою складовою заходів відновлення бойової готовності (боєздатності) військових частин (підрозділів).
Досвід 2014 - 2018 років свідчить, що в Україні відсутня ефективна система надання реабілітаційних послуг особам, які пройшли випробування війною. При цьому державні лікувальні та реабілітаційні установи виявили неготовність до розв'язання окреслених вище проблем. Однією з основних причини такої ситуації є відсутність системності в роботі організацій, що регулюють питання медичної та психологічної реабілітації учасників АТО, їхньої соціальної адаптації.
Відсутність загальнодержавної системи реабілітації для зазначеної категорії осіб призводить до значного зростання соціального напруження в суспільстві, погіршення криміногенної ситуації, невиправданої інвалідизації учасників АТО, травматизації членів їхніх сімей, зниження рівня життя та суттєвого збільшення фінансових затрат на розв'язання зазначених проблем.
Основні недоліки існуючої системи реабілітації учасників АТО:
–	недосконалість та відсутність системності нормативно-правової бази, що регулює питання медичної та психологічної реабілітації учасників АТО, їхньої соціальної адаптації;
–	відсутність практики й стандартів комплексної, зокрема ранньої, реабілітації учасників АТО;
–	відсутність практики кількісного та якісного оцінювання ефективності реабілітаційного процесу;
–	відсутність практики роботи мультидисциплінарних команд у системі охорони здоров'я;
–	відсутність системного підходу до організації реабілітаційного процесу;
–	звужене розуміння серед фахівців та в суспільстві загалом поняття "психічного здоров'я", що призводить до заміни психологічної допомоги психіатричною (фармакологічною) допомогою або неврологічним лікуванням;
–	відсутність стандартів і протоколів надання психологічної допомоги;
–	відсутність практики надання реабілітаційних послуг пацієнту в гострому періоді;
–	невідповідність державних реабілітаційних установ сучасним міжнародним вимогам до закладів такого типу;
–	відсутність стандартів акредитації реабілітаційних закладів;
–	недостатня кількість фахівців реабілітаційних спеціальностей, відсутність стандартів підготовки таких фахівців;
–	відсутність у Національному класифікаторі України ДК 003:2010 "Класифікатор професій" основних реабілітаційних спеціальностей;
–	відсутність ліцензування фахівців у сфері охорони здоров'я;
–	відсутність цілісної системи адміністрування потреб учасників АТО;
–	відсутність механізму адресного державного фінансування потреб конкретних учасників АТО в лікувальних і реабілітаційних послугах.
Сучасний світовий досвід організації психологічної реабілітації і соціальної адаптації учасників бойових дій, який свідчить про те, що за наявності адаптаційних та травматичних розладів (у тому числі ПТСР) необхідні насамперед соціальна підтримка громади та кваліфіковано надані психологічні послуги, а не лікування у психіатричних або неврологічних відділеннях (яке в таких ситуаціях є недієвим і може бути навіть шкідливим).
Психологічна реабілітація ветеранів в Україна - це окрема державна програма, за яку відповідає Міністерство соціальної політики. Постановою КМУ від 11.08.2014 № 326 утворено Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників АТО операції як центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни та учасників АТО, зокрема щодо забезпечення їх адаптації та психологічної реабілітації. 
Таким чином, всі демобілізовані зобов'язані проходити психологічну реабілітацію, але поки що це залишається тільки на папері. За три роки проведення антитерористичної операції всього 4% демобілізованих пройшли психологічну реабілітацію по цій державній програмі []. У держбюджеті України на 2018 рік на заходи щодо психологічної реабілітації, соціальної і професійної адаптації учасників АТО і їх санаторно-курортного лікування передбачено 109 млн. грн. Однак централізовані заходи з психологічної реабілітації учасників АТО в Україні у 2018 році не здійснювалися взагалі, оскільки Міністерство соціальної політики не ухвалило низки нормативних документів, без яких укласти договори про надання послуг з реабілітації учасників АТО було просто неможливо [5]. 
Через відсутність достатньої кількості фахівців-психологів з практичним досвідом (їх трохи більше 300, що катастрофічно мало на всіх військових держави) у військових частинах підхід до психологічної реабілітації з об'єктивних причин залишається вимушено формальним.
Таким чином, незважаючи на державне фінансування, послуги з психологічної реабілітації посттравматичного розладу військових та демобілізованих надаються виключно за ініціативи органів місцевого самоврядування, волонтерських організацій або під час перебування військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у шпиталях. Отже, наявність фінансових ресурсів не гарантує їх раціонального та ефективного використання, а робота органів виконавчої влади по реабілітації воїнів наразі з боку держави є незадовільною.
Протягом трьох останніх років Парламент адаптував законодавство у сфері соціального захисту учасників АТО та членів сімей загиблих учасників АТО до реалій військової агресії проти України та її наслідків. З цією метою за період VIII скликання Парламентом ухвалено 32 закони. Проте, розгалужена система органів державної влади, які опікується цими питаннями (більше 20 міністерств, відомств, а також органи місцевого самоврядування та місцеві органи виконавчої влади), призводить до бюрократичного хаосу та перешкоджає своєчасному та повному вирішенню важливих соціальних питань та психологічній реабілітації учасників АТО.
У МОЗ України створено окремий відділ медичної реабілітації та паліативної медицини, який курує роботу цього напряму. Розробкою наукових програм, протоколів реабілітації, методичним керівництвом реабілітаційних закладів займаються дев’ять науково-дослідних установ, зокрема  НДІ реабілітації інвалідів Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова, Український НДІ медичної реабілітації та курортології (м. Одеса), Український НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології (м. Київ); Український державний НДІ медико-соціальних проблем інвалідності. У ВНЗ працюють 11 профільних кафедр і три кафедри в закладах післядипломної освіти. Клінічну базу становлять 11 лікарень відновного лікування – усього 1 тис. 888 ліжок, згодом до них долучилися обласні госпіталі інвалідів війни – ще 7 тис. 248 ліжок, сім фізіотерапевтичних лікарень, понад 12 тис. ліжок «Укрпрофоздоровниці» та відомчих санаторно-курортних закладів [5].
Метою психологічної реабілітації є:
- збереження або відновлення фізичного та психічного здоров’я отримувачів послуг;
- досягнення соціально-психологічного благополуччя;
- зниження частоти та тяжкості наслідків перенесених бойових психічних травм у формі гострих стресових реакцій;
- запобігання інвалідності;
- профілактика агресивної та саморуйнівної поведінки.
Основними завданнями проведення психологічної реабілітації, на нашу думку, є:
1) діагностика та нормалізація психічних функцій отримувача послуг;
2) відновлення порушених (втрачених) психічних функцій до оптимального рівня їх вираженості;
3) корекція особистості отримувача послуг для забезпечення ефективного функціонування його в соціумі;
4) надання допомоги в установленні (відновленні) конструктивних відносин у сім’ї та суспільстві;
5) відновлення адаптивних механізмів до екстремальних (бойових) дій;
6) опанування методів саморегуляції та керування стресом (заспокоєння);
7) запобігання  психологічному  травмуванню та психічним розладам;
8) проведення психопрофілактичної та психокорекційної роботи із сім’єю отримувача послуг;
9) формування позитивних реакцій, мотивацій, соціальних установок на життя та професійну діяльність.
Психологічна реабілітація передбачає надання таких послуг:
-	психологічної діагностики;
-	психологічної просвіти та інформування;
-	психологічного консультування; психологічної підтримки і супроводження; 
-	психотерапії; групової роботи.
Індивідуальне психологічне консультування доцільно проводити в частині:
1.	проблем особистого характеру;
2.	професійних проблем;
3.	проблем зловживання алкоголем і наркотиками;
4.	асоціальної поведінки;
5.	проблем при гострих психологічних кризах тощо.
6.	Для підвищення ефективності систему організації надання реабілітаційних і соціальних послуг пропонуємо базувати на таких принципах:
7.	простота й ефективність організації та управління;
8.	рівність можливостей вибору реабілітаційних послуг;
9.	своєчасний початок, що забезпечує досягнення мети психологічної реабілітації; 
10.	комплексність;
11.	безперервне, поетапне та послідовне застосування заходів психологічної реабілітації у певній визначеній послідовності залежно від характеру психічного розладу та реальних можливостей;
12.	партнерство, що передбачає залучення самих військовослужбовців до активної участі у відновлювальному процесі;
13.	індивідуалізація програми психологічної реабілітації учасників АТО, тобто застосування методів та засобів залежно від походження та особливостей відхилень (порушень), а також статі, віку, індивідуальних якостей особистості, їх загального фізичного стану тощо;
14.	єдність методів впливу;
15.	колективність здійснення психологічної реабілітації, що морально легше переноситься учасниками АТО та підвищує її ефективність.
Психологічну реабілітацію проводити як систему заходів, спрямованих на відновлення, корекцію психологічних функцій, якостей, властивостей особи учасника АТО, створення сприятливих умов для розвитку та утвердження його особистості.
У зв’язку з великою поширеністю стресових розладів, негативними психодинамічними та психосоціальними тенденціями серед військовослужбовців, реабілітаційні заходи необхідно проводити не тільки з усіма військовослужбовцями зі складу військових частин (підрозділів), що проходять відновлення боєздатності, а також ж усіма учасниками АТО.
Необхідно розробити, затвердити та запровадити систему національних стандартів надання психологічних послуг із врахуванням міжнародних стандартів у сфері психічного здоров'я та психологічного консультування. 
Психологічна реабілітація учасників АТО повинна бути загальнодержавною та здійснюватися комплексно.   Доцільно розробити й упровадити ефективну модель реабілітації демобілізованого учасника АТО, яка має спиратися на максимальне використання потенціалу самоорганізації та взаємодопомоги отримувачів реабілітаційних і соціальних послуг як чинника їхньої успішної соціальної реабілітації та адаптації, використання особистісного потенціалу кожного учасника АТО як основного реабілітаційного ресурсу.
В організації та фінансуванні реабілітаційних і соціальних послуг і заходів повинні максимально використовуватись механізми страхування, державно-приватного партнерства, інші механізми адресного руху коштів за клієнтом.

РОЗДІЛ 3 РОЛЬ СТУДЕНТІВ УКРАЇНСЬКОЇ МЕДИЧНОЇ СТОМАТОЛОГІЧНОЇ АКАДЕМІЇ У РЕТРОСПЕКТИВНОМУ АНАЛІЗІ ПОСТТРАВМАТИЧНОГО СТРЕСОВОГО РОЗЛАДУ УЧАСНИКІВ АТО ТА САНІТАРНО-ПРОСВІТНИЦЬКІЙ РОБОТІ З УЧАСНИКАМИ АТО ЩОДО ПРОФІЛАКТИКИ СТРЕС-АСОЦІЙОВАНОГО СИНДРОМУ
За матеріалам дослідження Полтавського військового госпіталю демобілізовані чоловіки були оглянуті лікарями-психотерапевтами та було встановлено, що з 264 осіб 57 (21,6%) скарг на психічний розлад не вказують; 99 (37,5%) чоловіків висловлюють скарги на дратівливість, порушення сну, погіршення пам'яті, безсоння, кошмарні сновидіння, виснаження; 25 (9,5%) висловлюють на труднощі в спілкуванні; 10 (3,8%) - на дратівливість, агресію, порушення пам'яті, плаксивість; 61 (23,1%) - на тривожність, апатію, зниження настрою, коливання настрою, порушення концентрації, уваги; в 52 (19,7%) з 264 були присутні ознаки психологічних розладів, відповідно в 212 (80,3%) осіб ознак не виявлено. З 264 осіб 92 (34,8%) поставлений діагноз здоровий; 78 (29,5%) чоловікам поставлений діагноз астено-невротичний розлад; 21 (8,0%) чоловікам поставлений діагноз органічне астенічний розлад; 71 (26,9%) осіб присутні ознаки психічного розладу; 16 (6,1%) здорові; 44 (16,7%) психотерапевтичної симптоматики не виявлено; 61 (23,1%) - скарги на помірну дратівливість, порушення сну, пам'яті, тривогу, безсоння, апатію, замкнутість; 30 (11,4%) астено-невротичний розлад органічного походження; 82 (31,1%) на момент огляду скарг не виявлено; 15 (5,7%) скарги на дратівливість, агресивність, зміни настрою; 9 (3,4%) мають дисоціативне розлад сну; 14 (5,3%) емоційно врівноважені, фон настрою швидко змінюється, присутні ознаки психічного розладу; 191 (72,3%) емоційний стан стабільний, фон настрою без різких змін, скарг немає; 25 (9,5%) емоційно стабільні, фон настрою без різких змін, присутні ознаки психічного розладу; 11 (4,2%) емоційний стан стабільний, фон настрою пригнічений, відсутні ознаки психічного розладу; 11 (4,2%) емоційний стан нестабільно, фон настрою без різких змін, присутні ознаки психічного розладу.
При посттравматичному стресовому розладі спостерігаються такі клінічні симптоми: невмотивована пильність - людина уважно стежить за всім, що відбувається навколо, має постійне відчуття загрози, вибухо реагує. При будь-якої несподіванки людина робить стрімкі рухи (кидається на землю при звуці низько пролітає вертольота) притупленность емоцій - людина повністю або частково втрачає емоційні прояви. Йому важко встановлювати близькі та дружні стосунки з оточуючими, також недоступні радість, любов, творчий підйом, грайливість і спонтанність.
У стані посттравматичного стресу депресія досягає самих безпросвітних глибин відчаю, людина втрачає сенс існування. Виникає сильна апатія, з'являється почуття провини: можуть виникнути сумніви, що він міг зробити більше, щоб допомогти близьким. Людина може постійно запитувати себе, ніж він заслужив те, що вижив, чому інші люди не були настільки щасливі. Виникають саморуйнівні думки і поведінку, аж до суїцидальних.
Динаміка переживання травматичної ситуації включає чотири етапи. Перший етап - фаза заперечення або шоку. На цій фазі, яка настає відразу після впливу травматичного фактора, людина не може прийняти подія на емоційному рівні. Психіка захищається від руйнівної дії травматичної ситуації. Цей етап, як правило, щодо нетривалий. Другий етап - носить назву фази агресії і провини. Поступово починаючи переживати те, що трапилося, чоловік намагається звинувачувати в цьому тих, хто прямо або побічно причетний до події. Потім Людина спрямовує агресію на самого себе і відчуває інтенсивне почуття провини ( «Якби вчинив інакше, цього б не сталося»). Третій етап - фаза депресії. Після того, як людина усвідомлює, що обставини сильніше його, настає депресія. Вона супроводжується почуттями безпорадності, самотності, власної непотрібності. Людина не бачить виходу з ситуації, що склалася, втрачає відчуття мети. Життя стає безглуздим: «Що б я не робив, нічого не зміниш». На цій стадії дуже важлива ненав'язлива підтримка близьких, але людина, яка переживає травму, не завжди її отримує, оскільки навколишні несвідомо бояться «заразитися» її станом. Крім цього, людина в депресивному настрої неухильно втрачає інтерес до спілкування ( «Ніхто мене не розуміє»), співрозмовник починає втомлювати його, спілкування переривається, почуття самотності посилюється. Четвертий етап - це фаза зцілення. Для неї характерно повне (свідоме і емоційне) прийняття свого минулого і придбання нового сенсу життя: «Те, що сталося, дійсно було, я не можу змінити; я можу змінитися сам і продовжувати життя, незважаючи на травму ». Людина здатна придбати з того, що сталося корисний життєвий досвід [8, С. 542].
За даними Полтавського військового госпіталю, з 264 демобілізованих чоловіків, по 2016-2017 рр. більше за чисельністю налічувалося чоловіків у віці 39-48 років (2,6% - 6,4%). Найбільше демобілізованих 116 осіб звернулися в неврологічне відділення (43,8%), 53 людини - в гастроентерологічне відділення (20%), 50 осіб в кардіологічне відділення (18,9%), і 45 чоловік в хірургічне відділення (17%).
З досліджених даних всього 72 людини перебували в АТО один рік (27,2%). Добровольці складають 89 (33,6%), мобілізовані 175 (66%). Військових з досвідом бойових дій 3 (1,1%). Военнихбез досвіду бойових дій 10 (3,8%). Працівників поліції складають 11 (4,2%), ГСЧС - 2 (0,8%), 39 осіб (14,7%) зареєстровані на біржі праці, 63 (23,8%) - не працюють. 111 людей (41,9%) мають одну дитину, 212 (80%) - проживають з сім'єю, 161 (60,8%) - в шлюбі.
61 осіб (23%) мають середню освіту, 115 (43,4%) мають середню спеціальну освіту, 2 (0,8%) мають не повну середню освіту, 21 (7,9%) мають не повну вищу освіту, 65 ( 24,5%) мають вищу освіту.
У Полтавському військовому госпіталі психологічний тест «Що для тебе важливо?» Пройшли 264 людини. Для 20 осіб (7,5%) важливий баланс в житті, для 124 (46,8%) осіб важлива мама, 24 (9,1%) важлива психологічна допомога, 7 (2,6%) важливе визнання, для 71 ( 26,8%) важливий батько, для 31 (11,7%) важлива удача, 67 (25,3%) важлива робота, 139 (52,5%) важлива дружба, 44 (16,6%) важливий комфорт, 23 (8,7%) важлива увага, 163 (61,5%) важливо здоров'я, 20 (7,5%) важливо навчання, 23 (8,7%) важливо терпіння, 9 (3,4%) важлива краса, 10 (3,8%) важлива музика, 54 (20,4%) важливі гроші, 8 (3,8%) важливо усамітнення, 34 (12,8%) важлива радість, 42 (15,8%) важливий гумор 8 ( 3%) важливо розслаблення, 16 (6%) важливо рівність у відносинах, 72 (27,2%) важливо благополуччя, 67 (25,3%) важлива вірність, 29 ( 10,9%) важлива самостійність, 22 (8,3%) важливо бути разом у відносинах, 7 (2,6%) важлива релігія, для 5 (1,9%) важлива одяг, 5 (1,9%) важливо вплив на оточуючих, 21 (7,9%) важливо самоповагу, 2 (0,8%) важливо бути в ритмі життя 3 (1,1%) важливо належати до суспільства, 52 (19, 6%) важливе розуміння оточуючих, 5 (1,9%) важливо прикладати зусилля до мети і життя, для 31 (11,7%) важлива допомога іншим, 18 (6,8%) важлива інтуїція, для 106 (40%) важливий світ, 23 (8,7 %) важлива підтримка, 31 (11,7%) важлива віра в себе, 10 (3,8%) важлива їжа, 15 (5,7%) важлива прямолінійність в своїх поглядах, для 40 (15,1%) важливі відносини , 23 (8,7%) важливі тварини, 33 (12? 5%) важлива природа, 35 (13,5%) важлива відповідальність, для 191 (72,1%) важлива сім'я, 25 (9,4%) важлива мудрість, 18 (6,8%) важливий спорт, 7 (2 , 6%) важлива приватність, 30 (11,3%) важлива відкритість, 1 (0,4%) важливий виклик до оточуючих, 18 (6,8%) важлива близькість.
Теоретична програма з подолання посттравматичного стресового розладу серед військовослужбовців має наступні етапи: підготовчий, основний, заключний. Підготовчий етап включає ознайомлення військовослужбовців з основними принципами і прийомами тренінгу; сформувати позитивне ставлення до занять; виявити сутність посттравматичного стресового розладу. Основний етап включає формування у військовослужбовців впевненості в успішному виконанні професійної діяльності, яка погоджує смислову перспективу, допомагає позитивно мислити, знаходити шляхи вирішення; очікування і конструювання бажаного результату (інтелектуальний компонент); розвивати у військовослужбовців прагнення до самовдосконалення, цілісність, цілеспрямованість у професійній діяльності (емоційно-вольової компонент). Завершальний етап включає узагальнення досвіду, отриманого військовослужбовцями в процесі роботи тренінгу.
Метою тренінгу є подолання посттравматичного порушення інтелектуальної та емоційно-вольової сфери у військовослужбовців.
До основних напрямів соціально-психологічної реабілітації військовослужбовців належать: психофізіологічний (комплекс на психологічну діагностику, яка дозволяє виявити наявність психотравми, ідентифікувати її та провести оцінку); психокоректувальний (застосування психотерапевтичних методів і відповідних технік); соціально-психологічний (спрямований на зниження емоційної напруги, відновлення функціонального стану організму, навчання основним методам психічної саморегуляції, підвищення особистісного адаптаційного потенціалу).
Для поліпшення емоційного стану демобілізовані чоловіки проходили:
•	арт-терапію: 5 (1,9%) займалися вітражним розписом, виготовленням і розфарбуванням фігур, 6 (2,3%) займалися декоруванням сіллю, 6 (2,3%) декупажем шаф, малюванням рідким тестом, 5 (1, 9 %) займалися розписом з картонних коробок, 8 (3%) займалися розписом дисків, 10 (3,8%) виготовленням ялинкових прикрас;
•	сінематерапію: переглядали фільм 17 осіб (6,5%), фільм «Герой» переглянули 6 (2,3%), «Останній герой» переглянули 7 (2,6%), фільм «Стожари» переглянули 4 (1, 5% ), фільм «Дорога додому» переглянуло 4 людини (1,5%);
•	релаксаційні заняття пройшли 61 (23%) осіб;
•	групові заняття: моє хобі - 5 (1,9%) осіб, моя сім'я - 4 (1,5%), рецепти від депресії 5 (1,9%), народною медициною, заняттям «стрес і шлях його подолання» займалися 5 (1,9%), заняттям «спогади дитинства» займалися 4 (1,5%), більше займалися «шлях до миру» - 28 осіб (10,6%);
•	додаткові заходи: екскурсія в краєзнавчий музей, прогулянка по місту - 15 (5,6%), концерт до дня ЗСУ слухали 5 осіб (1,9%), Мис доброї надії відвідало 5 (1,9%).

ВИСНОВКИ
Після проходження вищеописаних заходів демобілізовані чоловіки відчували себе краще, за оцінками їх психологічний стан покращився. Популярним заходом для поліпшення самопочуття виявилося заняття арт-терапією, де демобілізовані могли займатися handmade, створюючи власними руками різного роду вироби. Також хорошим способом поліпшення настрою для учасників АТО були перегляди фільмів з певною ідеєю, змістом. Найвпливовішою терапією є релаксаційні заняття, де воїни можуть абстрагуватися від усього і насолодитися гарною музикою або пейзажами. Серед групових занять найбільш обумовленої стала тема «шлях до миру», де ветерани могли поспілкуватися з психологом, висловити свої думки і почуття, при необхідності порадитися на майбутнє. Таким чином, самі учасники бойових дій могли оцінити свій емоційний стан і самостійно зробити висновок про користь тієї чи іншої терапії.
Підвищена увага до організації та вдосконалення фізичної, медичної, психологічної реабілітації та соціальної реадаптації учасників АТО обумовлено вимогою уряду України від 12 липня 2017, яка затвердила «Концепцію Державної цільової програми фізичної, медичної, психологічної реабілітації та соціальної реадаптації учасників антитерористичної операції на період до 2022». Вона орієнтує на надання якісних послуг понад 350 тисячам осіб.
Ухвалення зазначеної Концепції забезпечить:
- створення системи реабілітації учасників антитерористичної операції, яка здатна надавати послуги понад 350 тисячам осіб із забезпеченням моніторингу їх фізичного і психологічного стану, адаптації в суспільні процеси, в тому числі у формі працевлаштування і зайнятості, і реагування на їхні потреби;
- вдосконалення державних стандартів реабілітаційних та соціальних, в тому числі психологічних, послуг з урахуванням провідного світового досвіду;
- запровадження прозорої системи обліку і оцінки якості послуг, що учасникам антитерористичної операції реабілітаційних послуг, зокрема, послуг соціальної та професійної адаптації, як складової національної системи адміністрування потреб учасників антитерористичної операції, дозволить здійснювати ефективне управління бюджетними коштами.
Проблема посттравматичного стресового розладу і необхідність постійного його подолання стала ще більш актуальною у зв'язку із загальним загостренням ситуації, особливо спостерігається серед військовослужбовців, що піддаються впливу численних стресогенних факторів, що діють в умовах війни.
Розвитку психологічної напруги сприяє також специфіка військової діяльності, характер якої, в поєднанні з особистісними якостями, позначається на особливостях переживання критичних (травматичних) ситуацій.
Дослідники посттравматичних стресових розладів молоді вказують на необхідність цілісного, інтегрованого підходу в вивченні соматичного і психічного здоров'я (С. Лiповскi, Б. Ломов), комплексного врахування впливу індивідуально-психологічних особливостей на виникнення і розвиток психосоматичних дисфункція (Ю. Губачев, Б. Карвасарській, В. Мясищев), на роль механізмів загального адаптаційного синдрому в розвитку невротичних патологій (Р. Лазарус, Г. Сельє), на інтеграційні параметри особистості (Г. Аммон, Дж. Мак-Дауг лл) і глибинні интрапсихические конфлікти (Ф. Александер, Ю. Ващенко, Є. Рисс) як загальні та специфічні психологічні чинники посттравматичних стресових розладів.

СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ:
1.	Ivan Ulriс. Ubеr PTSD und Gruppen-psyсhothеrapiеmit Mеnsсhеn, diеdurсh Kriеgtraumatisiеrtsind. Diеkroatisсhе Erfahrung. // Traumaund Gruppe. Arbeitshеfte Gruppenanalise. Furdеrvеre in Gruрреntherapieе. v. Muпstеr: 2000. - pp.87–109.
2.	Краснов В. Н., Юркий М. М., Войцех В. Ф. и др. Психические расстройства у участников ликвидации последствий аварии на Чернобыльской АЭС / В. Н. Краснов, М. М. Юркий, В. Ф. Войцех // Социальная и клиническая психиатрия. – 1993. – №1. – С. 5–10.
3.	Меерсон Ф. З. Адаптация, стресс и профилактика / Ф. З. Меерсон. – Москва: Наука, 1981. – С. 115–162.
4.	Chu J. A: Rebuilding Shattered Lives: The Responsible Treat ment of Complex Posttraumatic and Dissociative Disorders. – New York, John Wiley&Sons. Inc., 1998.
5.	Herman J. L. Trauma and Recovery. – New York : Harper - Collins, 1992.
6.	Vander Kolk B. A. The body keeps score: App roaches to the psychobiology of posttraumatic stress disorder. – New York, \The Guilford Press, 1996.
7.	Игрунова К. Н. Психофизиологический механизм стресса / К. Н. Игрунова // Таврический медико-биологический вестник. – 2004. – С. 8–16.
8.	Китаев – Смык Л. Психология стресса. Психологическая антропология стресса. Москва: Академический Проект, 2009. 943 с.